Dette er 1981-versionen af denne film
med censurerede fragmenter restaureret
BLIND CHANCE
Skrevet og instrueret af
Skriv.
17 minus 9 er lig med 8.
Godt. Du laver de samme ottetaller som din mor.
Daniel!
Jeg skal ikke langt væk, kun til Danmark.
Jeg skriver til dig.
Lad os høre navnene.
- Kubin. - Harmløs.
- Hvad var han? - Premierminister.
Han gramsede på en lille pige.
Kaminsky har tre nuller, så det er let nok.
Dlugosz var sundhedsminister.
- Han er forældreløs. - Han har gode karakterer.
En ledertype, men vi synes om ham.
Knep hende!
- Hvad er der? - Hun var min lærer.
Jeg kunne ikke lide hende.
Det er første gang, du lægger mærke til mig.
Jeg har købt skøjter og en cykel til dig-
- men du havde alt for høje karakterer.
Ved du, hvad der gjorde mig glad?
Da du skændtes med læreren i sjette klasse.
Derefter var det slut med de høje karakterer.
Jeg har altid haft en aversion mod for dygtige elever-
- og syntes straks dårligt om din skole.
Sidder De her endnu?
Det her er min søn.
Witek.
- Jeg har et værelse i en time. - Jeg skal ringe.
Du ringer altid, men siger aldrig noget.
- Hallo? Witek? - Ja.
- Er det Witek? - Ja, far.
De kører mig på hospitalet. Du må ikke...
- Hvad er det, jeg ikke må? - Ingenting.
Står du og pisser eller kaster op?
Heldigt for dig.
- Har du mistet gløden? - Ja.
Fortæl.
Min far er død. Han ønskede, jeg skulle blive læge-
- men ombestemte sig, før han døde. Jeg behøver en tænkepause.
Jeg forstår.
De har mælkeoverskæg.
- Se dig for! - Undskyld.
En øl, tak.
En studenterbillet til Warszawa.
Det var på et hængende hår.
Du var nær ikke kommet med.
- Må jeg gå på toilettet? - Værsgo.
Men nu ingen numre.
Pas på.
Nu har du chancen.
Du kan få mine sko.
- Ville han ikke? - Nej.
Det er ikke alle, som vil flygte.
Når de går løs på ens ben-
-bliver man halt resten af livet.
Efter rettergangen tilstod jeg.
Men ikke lige bagefter.
Jeg vidste, jeg var nødt til at tilstå-
-selvom jeg var uskyldig.
Og Krystyna...
ventede på, at jeg skulle blive løsladt.
- Hende har jeg vel fortalt om? - Ja, hun var kridhvid.
Det mest kendetegnende ved hende-
- var de bløde dun, hun havde på overlæben-
- og heroppe.
Hun havde tykke, grimme hænder.
Måske var det dem, jeg følte mig tiltrukket af.
De der grimme, tykke hænder.
Hun kunne ikke få vielsesringen af.
Adam blev anholdt i 1949.
Da må han have været spion.
Jeg var et helt år om at forklare det for hende.
Jeg boede hjemme hos hende.
- Ringede vi? - Ja, men der var ingen hjemme.
- Og nu? - Jeg tror stadig det samme.
Hvordan det er med hende ved jeg ikke.
Da jeg blev anholdt, begyndte hun at mistænke-
- at hun faktisk havde været gift med en spion.
Jeg prøvede at overbevise hende om, at jeg var imod kommunismen-
-og hun mistede troen på partiet.
Hun mistede troen på alting.
Vi sad i det samme fængsel, og hun kom tit forbi.
Hun var mere bleg end nogensinde.
Hun havde stadig dunene...
...på overlæben.
45-21-95.
Hallo?
Spørg efter Krystyna.
Jeg ringer fra en telefonboks. Er Krystyna der?
Sig, at det er fra instituttet.
Jeg ringer fra instituttet.
Hallo? Det er mig.
Krystyna?
Jeg kom for nogle timer siden, men da var du ikke hjemme.
Har du kunnet sove de seneste nætter?
Køleskabet er tomt.
Da jeg går igen, har jeg ikke købt noget.
Jeg spiser ikke så sent.
- Nå? - Viste jeg dig billedet?
Du genkender hende nok.
Dette billede blev taget for 30 år siden.
Du husker næppe meget fra den tid.
- Hvornår kom du ud? - For sent. I 1954.
Spionerne blev løsladt først. Partiets modstandere...
...kom først ud senere.
Da jeg kom ud...
...havde de været sammen i et år.
Hvad med dig?
Jeg fik denne lejlighed-
- som jeg næppe nogen sinde vil flytte fra.
Og her fortsatte du med at tro på alt det der?
Her og alle andre steder.
Det er måske lettere for mig at tro på det...
...fordi jeg er her.
Her føler jeg mig ligeværdig.
Efter jeg blev løsladt-
- ville jeg ikke være mere lige end andre-
- selvom jeg fik chancen.
Jeg forlod fængslet med andre...
...som kunne have hjulpet mig.
Forstår du ikke, hvad der skete?
Det er ganske enkelt.
Vi klarede det ikke. Men det gør I måske.
Dig for eksempel.
- Vil du have et tæppe? - Ja.
Gå du bare i seng. Jeg er ikke træt.
Tæppet ligger på sengen.
Jeg har indtil flere.
Min far døde for 10 dage siden.
Jeg nåede ikke at se ham.
Det sidste han sagde, var: "Du må ikke..."
Kom, Witek.
Denne unge mand hedder Dlugosz.
- Hvad laver han? - Holder pause fra lægestudiet.
- Har du mistet gløden? - Ja.
Så ved vi det.
Skal vi begynde?
- Har du læst det? - Ja.
- Hvad synes du? - Jeg er enig.
Du skriver godt.
Det er faktisk det eneste, du er god til.
Lad os begynde.
- Tager du med og hører på? - Ja.
- Rejser Werner om tre uger? - Ja, i længere tid.
Hvis du behøver hjælp, kan du altid komme til mig.
Jeg taler uden manuskript, da jeg ved, hvad jeg skal sige.
Jeg vil fortælle jer-
- om en tanke, jeg har haft de seneste 40 år.
Alle generationer behøver lys.
De skal vide, eller i det mindste tro-
-at verden kan forbedres.
Dette behov, som er både ældre og yngre end Marx-
-er som narkotika.
I begyndelsen skaber det glæde, når lyset er inden for rækkevidde.
Mod slutningen af livet gør det en bitter-
-når lyset efterhånden svinder.
I disse 40 år har jeg oplevet meget, og nu føles lyset svagere.
Derfor vil jeg ikke opmuntre jer.
Men uden håbet og bitterheden var livet ikke værd at leve.
Bare rolig. Hun ser dårligt og går ikke med briller.
Vent her.
Czuszka!
- Genkender du mig ikke? - Hej.
Må jeg kysse din hånd?
Witek!
- Har du tid til at snakke lidt? - Ja.
Kan du vente lidt?
- Hvem var det? - Min første kærlighed.
Jeg er straks tilbage.
Farvel. Husk at slukke for gassen.
Vent lidt.
Adam gav mig sit kort og sagde, jeg skulle opsøge ham.
- Og? - Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre.
Gør, som du vil.
- Er det en ansøgning om pas? - Nej, om partimedlemskab.
Ærgerligt vi ikke gik i seng sammen, da vi var 17.
En bonde? Stanislawski.
En idrætsmand? Jacek Wszola.
Hvad? Zimmermann.
Nej, vi har ingen ingeniører, men en mekaniker ved navn Buzek.
Jeg undersøger det, chef.
Jeg har et problem med listen over unge polakker.
- Hvem er det der? - Witek.
Sæt dig ned.
Ja, vi har et problem.
Der er udbrudt oprør i Miodowa Gora.
- Narkorelateret. - Narkomaner!
Vi har forynget hele sygehuspersonalet.
Vi skaffede os af med de gamle, og nu vil de ikke have de unge.
De truer med at brænde stedet ned.
Det enkleste ville være at sætte militsen ind.
Nogen må rykke ud.
Ved I hvad?
Det kan han gøre.
Kan du klare det?
Han har vel en grøn jakke?
Nej. Det vil blot forværre situationen.
Du kan idet mindste prøve. Adam roser dig i høje toner.
Det er forsøget værd.
- Men hvad skal jeg gøre derude? - Sikke et spørgsmål.
Du skal berolige dem for enhver pris.
Vi skiftes til at sidde ved telefonen. Har du bil?
Hvad skal jeg gøre med listen?
- Hvem er Buzek og Idziak? - Hvem de er?
Idziak er filminstruktør, og Buzek er mekaniker.
Tag jakken på. Der er kun 60 km derud.
Han gør det.
- Hvem er det? - Jeg kommer fra partikomitéen.
Legitimation.
Vi har truffet hinanden før.
Jeg hedder Dlugosz og kommer fra partikomitéen i Warszawa.
- Vi har 10 til. - Om fem minutter brænder det.
- Hvad er Warszawas områdenummer? - 8.
Som i Amerika.
Det er Dlugosz. Jeg er her nu.
Lægerne sidder i bure.
Jeg er lige ankommet.
På direktørens kontor.
Det er lærernes soverum.
Direktørens kontor er flottere.
Ikke sandt, hr. direktør?
Han har palmer derinde.
Hør her...
Jeres støtte har kostet os tre liv.
En pige tog gift, og to fyre har hængt sig.
En af dem sad i dette bur i fire dage.
- Hvad vil I? - Kan du ikke læse?
- Er De direktør? - Ja, jeg hedder Malocka.
Det her er vores terapeut.
- Hvor er de andre? - De flygtede.
- Må jeg ikke tale med dem? - Værsgo.
- Hvad skal jeg gøre? - Få os ud herfra.
- Hvem var her før jer? - Nogle gamle idioter-.
De tillod indsmugling af narkotika på hospitalet.
- Men folk hængte sig ikke. - Vi reddede en af dem.
- Vil de brænde hospitalet ned? - Ja, de er rablende gale.
Vi er ikke bange.
Nøjagtig som i Amerika.
- Kan I indkalde til møde? - Ja.
De har opråb om morgenen. Vi må ikke gå ud.
De læser vores post, og vi må ikke modtage besøg.
Gestapo!
De udpegede mig som gruppeleder.
Ligner jeg en leder?
Den forrige direktør syntes godt om os alle.
Men de spærrede Staszek inde, fordi han gik i seng med mig.
Hun var sammen med ham, der hængte sig.
Vi vandrer i verden
og leder efter nyt liv
Vi holder aldrig op at vente
på den store kærlighed
Telefonen ringer.
Hallo? Ja.
Et øjeblik.
Af sted med jer.
De er flygtet!
Kom med benzindunkene.
Hæld benzinen på. Ud på gangen.
Jeg bliver her.
Stop! Jeg bliver her!
Fang ham!
Hent flere spande!
Det går for langsomt. Brug spandene!
Lås ham inde.
Hørte I det der?
Jeg bliver her, så de ikke sætter ild til stedet.
Ja, de har tre krav. De har ret i...
Vi venter til i aften, så sætter vi ild til hospitalet.
Det var bare vand, som opvarmning.
- Det var en god begyndelse. - Jeg blev bange.
Man kan drage nytte af et øjebliks svaghed.
Når man begynder at ligne dem, sænker de paraderne-
-så man kan genvinde kontrollen.
Men du burde ikke have taget deres parti.
Man må først forhandle om den slags ting.
- Men retfærdigheden... - Du var der som funktionær.
Havde du været der som privatperson, var det en anden sag.
Jeg var der som privatperson.
Nej, du havde telefonen og myndighederne bag dig.
Ellers ville du have været bange.
- Det her er Dlugosz, Krystyna. - Goddag.
Det var vel dig, der ringede for et år siden, da Werner rejste?
- Vi var gode venner. - Ja, han talte meget om dig.
- Talte han også om fængslet? - Ja.
Var han kommet ud før mig, ville rollerne være byttet om.
Det var jo ingen tilfældighed.
Han indrømmede, at de mishandlede ham.
De mishandlede også mig.
Jeg brugte 15 år...
på at genoptræne mine knæ
Det sagde ham ikke noget.
Hvordan kan man holde fast i sådan en tanke sålænge?
Alle idéer har deres fejl.
Inkvisitionen var forfærdelig, folk døde for deres tro.
Så kom Johannes XXIII og fornyede kirken.
- Begås der ikke flere fejl nu? - Af os? Det kan ingen vide.
Det er tydeligt for enhver-
-at det går ad helvede til lige nu.
Vores regering er magtesløs.
Det er kun et spørgsmål om tid, før systemet kollapser.
- Tror De virkelig det? - Ja.
- Siger De det også? - Ja, højt og tydeligt.
- Hvorfor fortæller De mig det? - Landets ledere lytter ikke.
Jeg behøver støtte fra nogen.
Hvad er det, der skal gøres?
Adam!
En saks.
Hvad er det, der skal gøres?
Der skal handles indefra. Udefra er det umuligt.
Når det hele ramler sammen, må nogen samle stumperne op.
- Hvem? - Du, jeg, eller hvem som helst.
Vi kan ikke overlade landet til dem.
Det er skræmmende at skulle miste sin frihed i sådan en grad-
- at man må underkaste sig fuldstændig.
Det er sådan, det fungerer.
I mit job bliver jeg konstant gransket, og det må jeg leve med.
Det gør jeg ikke, og dog ved De, hvad der skete med narkomanerne.
Ja, det var dine første skridt.
- Vi begynder forfra. - Hvorfor det?
Jeg vil vide alt om dig, hvis vi skal være sammen.
Forstår du det? Fortæl.
Første gang var på en spejderlejr.
Mine trusser snærede.
Hans ven lod som om han sov og snorkede meget højt.
Jeg ville bare have trusserne af.
- Bagefter var min hud irriteret. - Gjorde det ondt?
- På huden? - Nej.
En smule.
Jeg har fået tre aborter. En af kærlighed, to ved et tilfælde.
Den første gang var på hospitalet.
Det var rædsomt. Jeg blev barberet. Det gør de ikke på privatklinikker.
- Hvor mange er det sammenlagt? - Seks.
Nej, syv.
Det var kun en gang med nr. syv. Han bed mig.
Vi bollede på et hotelværelse.
Og hvor gjorde du det med de andre?
I en seng, på et badeværelse, i en bil, på et toilet...
Jeg elsker dig.
I lige måde.
Jeg brugte halvandet år på at lede efter dig.
- Jeg ledte på universitetet. - Det gjorde jeg også.
Jeg turde ikke ringe.
- Hvad så? - De medbringer to skibslaster.
- Bare de ikke bliver arresteret. - Tror du det?
Nej, det skal nok gå.
Han bekymrer sig om bøgerne.
Jacek vil tage dem med til Gniezno.
- Har du mange? - Ja.
Hvem er ham der?
Det er okay.
Hej.
Goddag.
- Er det ikke ude i det åbne? - Nej.
Brandys.
Har du læst Konwicki?
"Det polske kompleks"?
Det bliver 200 zloty. Du kan betale ham der.
"Hvad skal der ske med vort land"?
"Det skal blive bedre, mere retfærdigt, Europas forbillede".
- Hvordan distribuerer de dem? - Det gør vi.
I Gdansk, Krakow og Szczecin.
- Vi deler dem ud. - Velorganiseret.
- Hvad laver du her? - Jeg er her med min kæreste.
Vi kommer med lidt bøger.
Lige ved siden af din båd. Pudsigt, ikke?
Blot nogle hundrede meter herfra foregår der ulovligheder.
- Er de flinke? - Bedre mennesker end os.
Lige som drengespejdere i modstandsbevægelsen under krigen.
Velorganiserede. Vi kunne bruge dem!
Fyrene med de sorte tørklæder?
Er din kæreste også impliceret?
Jeg spørger ikke efter navne.
Vi må vide, hvad der foregår og have vore egne kilder.
- Tænk over det. - Hvad mener du?
Tænk nu bare over det.
- Skal du møde franskmændene i juli? - Det håber jeg.
- Kommer Werner snart hjem? - Ja.
Farvel.
Den skal ud på havet!
- Hvad drikker du? - Vodka, jeg vil være fuld.
- Lever du endnu? - Ja.
- Hvilket tegn har du? - Den hvide ørn.
- Hvornår er du født? - I juni 1956 i Poznan.
Det samme her. Bare i Lodz.
I Poznan var der kampvogne.
Far kom ikke hjem fra arbejdet, den aften mor skulle føde.
Vi blev født på hospitalet, og så døde hun.
- Hvem er "vi?"? - Min bror og jeg.
Jeg blev født først og overlevede.
Nogle gange er det, som om jeg kan huske det.
Det er som et billede, der sidder under øjenlågene.
- Han er intelligent. - Og modig!
Tak. Jeg forstod det meste af, hvad I snakkede om.
- Det var også tanken. - De er meget modig.
Må jeg tale med dig?
- Jeg tror, du bliver valgt. - Det ved jeg nu ikke...
Hvem man taler med privat, er vigtigt.
At forklare deres system ville kræve en hel forelæsning.
Se bare, hvad de kan fremstille. Nu er det en lommeregner.
Den viser både tid og dato.
Man kan tage tiden med 1/100 sekunds nøjagtighed.
Tryk på knapperne.
Hvert tal har sin egen tone.
Den fungerer også som alarm.
Den har 10 forprogrammerede melodier.
Og så er den så lille!
Jeg hører, at det går godt for dig.
Jeg blev valgt ind i partikomitéen. Hvad er det her?
Prøv engang.
Nu døde den.
- Vi kan ikke mødes hjemme hos mig. - Werner er tilbage.
- Vi må finde et andet mødested. - Hvorfor?
Under en razzia anholdt de to og beslaglagde trykpressen.
Frøken Olkowska? Har De noget id?
Det gælder også Dem.
Aha. Det er Dem.
Følg med.
Han er optaget.
Så gør dog noget! Har I ingen arme?
Er du faldet til ro nu?
- Skal vi ringe efter militsen? - Nej, smid ham bare ud.
Og ikke et ord til nogen om det her!
Jeg er skredet!
Du sagde, vi skulle turde tro, og jeg troede.
Da min tante så mit partimedlemskort-
- blev hun så stolt, at hun begyndte at skråle.
Men fuck hendes tårer og din skide tro!
- Du er jo bare magtliderlig. - Jeg har ingen magt.
Folk bliver anholdt hele tiden. Også piger.
Din ven gjorde mig til stikker.
Jeg smadrede ham.
Jeg ved, han ringede til mig.
Vent!
Du glemte...
...billetten til Paris.
Undskyld...
Avisen.
Czuszka!
På alle deres spørgsmål svarede jeg, at jeg ikke vidste noget.
- Slog de dig? - Nej.
Jeg blev forhørt af en sød fyr i jeans.
Lidt ligesom ham der.
Jeg kommer straks.
Hvad skal du have for, at du fik mig ud?
Skal jeg smide trusserne?
Det var ikke mig, der fik dig ud.
Jeg føler mig fuldstændig lost.
- Du skulle jo til Frankrig. - Jeg vil ikke derhen.
Rejs du bare.
Så kan du gifte dig med datteren til nogen fra politbureauet.
Når du bliver minister, spytter jeg dig i fjæset.
Det kan jeg ikke gøre nu.
Tager du globussen med?
Jeg er flyttet og ved ikke, hvor jeg skal gøre af den.
Har du plads tilovers? Tag det her, men vær forsigtig.
Hej.
- Vi har mødt hinanden før. - Ja. I Miodowa Gora.
Tak, fordi du befriede mig.
- Hvad venter vi på? - Vores pas.
Her kommer de.
Her er passene, men der er et problem.
Der er udbrudt strejke. Den angår vores folk.
Vi må vente.
Se dig for!
En øl, tak.
En studenterbillet til Warszawa.
Stop ham! Tilkald militsen!
Dette er det eneste censurerede fragment
som ikke kunne restaureres
- Hvad hedder De? - Witold Dlugosz.
- Hvor er De født? - Den 26. juni 1956 i Poznan.
- I Poznan? - Ja.
- Er De studerende? - Jeg har studieorlov.
Først slog han mig omkuld, derefter overfaldt han militsen.
I sidste uge tissede han på stationen.
Jeg skrev ingen rapport, men det var ham.
- Er det sandt? - Nej.
De kendes skyldig-
- og idømmes 30 dages betinget dom med samfundstjeneste.
Rend mig.
- Hvadbehager? - Ikke noget.
Jeg håber, det vil være Dem en lærestreg.
"Det er 1957. Vi går i 4. klasse, og det her vil vi lave om 20 år".
- Er det vin? - Nej.
"Wlodek er vicepremierminister, Staszej er minister-"
"-Karol er chefredaktør, og Janek er forretningsmand".
"Vi graver flasken op i april 1977".
Det gjorde de ikke. Det er maj nu.
Ærgerligt at der ikke står nogle efternavne.
- Hvorfor er du her? - Pga. af et slagsmål på stationen.
- Og du? - Det flyvende universitet.
Jeg lånte min lejlighed ud til dem, naboen klagede over larmen.
- Hvad gør vi med den her? - Lad den ligge.
En skønne dag graver de den op.
Er der en vicepremierminister, der hedder Wlodek?
Vent. Der står noget mere.
"Jeg gravede flasken op i 1975-"
"-og takker hver dag Gud for, at du mislykkedes. Janek".
- Jeg hedder Marek. - Witek Dlugosz.
- Ingen efternavne. - Hvorfor ikke?
- Hvem har fortalt dig alt det her? - Min far.
Min far døde for fjorten dage siden.
Jeg var ikke hos ham.
I telefonen sagde han: "Du må ikke..." Lægen gentog det.
Hvad er det, du ikke må?
Han ønskede, jeg skulle blive en hæderlig mand, en læge...
Jeg ved ikke, hvad han mente med det.
De sagde, han ikke ønskede at dø.
Alligevel var det som om, han havde givet op langt tidligere.
Hej. Hils på hinanden.
- Stefan. - Witek.
- Er han ny? - Ny og uspoleret.
Værsgo.
Det er Robotnik og andre tidsskrifter.
4.000 zloty for bøgerne.
Kan du skaffe mig Bureks værk om litteraturen-
- Gornickis om kirken og Kowaliks bog om staten?
Det bliver 7000. Til de frie fagforbund.
Telefonnummeret står indeni.
- Kan han ikke gøre det? - Jo, hvorfor ikke?
- Jeg ringer og... - Aftaler et møde.
- Skal jeg hilse fra fader Stefan? - Kald mig Stefan.
Havde jeg ikke misset toget, ville jeg ikke være her nu.
- Det er ikke bare en tilfældighed. - Nej, men det kan føles sådan.
- Har du glemt noget? - Nej...
Det var mig, som ringede før.
Hvad skete der?
- Har Stefan sendt dig? - Ja, præsten.
Hvad gjorde de ved dig?
Ikke noget særligt.
- Jeg har 7.000 zloty til dig. - Tak.
- Jeg så de svin. - De parerede blot ordrer.
Det er i orden. Jeg skal bare rydde op.
Du skal ikke skamme dig. Vi er bange alle sammen.
Jeg hjælper dig.
Er det her dit?
- Hvad skete der egentlig? - De havde blomster med.
De sagde, de var fra arbejderne.
De takkede mig, fordi jeg tog mig af dem, da de blev forfulgt-
-og for aviserne.
Det var rigtigt hyggeligt.
Jeg skulle til at sætte kaffe over-
- da den højeste af dem pludselig væltede bordet.
Det var overstået på fem minutter.
- Blev du ikke bange? - Nej.
Jeg ser livet som en gave.
Lægerne gav mig tre år, og det var for 12 år siden.
Gud har givet mig livet som en gave, så hvorfor være bange?
Jeg var bange en tid.
Men for hvis skyld skal jeg være bange?
- Ingen bekymrer sig om mig. - Det er det samme her.
Min mand og mine forældre er døde, jeg har ingen at bekymre mig om.
Tror du virkelig at Gud gav livet som en gave?
Hvem skulle ellers gøre det?
Han kan komme til en, hvis man gør, hvad han forventer.
Og hvis man hjælper andre.
Man kan også selv tilkalde ham.
Følgende svarede Moder Teresa-
- på spørgsmålet om, hvad man kan tilbyde et døende menneske:
"Håbet om, at man ikke er alene".
Jeg var alene, men så kom du, og nu er jeg ikke alene længere.
Det var godt, at du kom.
Hvem søger De?
Du bliver skygget, Witek.
Af hvem?
- Det er umuligt. - Hvad har du nu rodet dig ud i?
Jeg hader når de kalder mig ved fornavn
Og hvert andet ord er "ven" og "kammerat"
Jeg hader når de klapper mig på skulderen
Og griner højt og si'r "De't længe siden! Hvad så?"
Jeg afskyr når de kigger over skulderen og ser
Og læser mine breve, og alt hvad skrevet står
Jeg hader dem der tror at intet svar er bedre
End et slag i nakken og en på frakken
Jeg kan ikke udstå den hjælpeløse følelse
Når jeg kigger lukt i bøssens løb
Udstår ikke al den grimme nedrighed
Hvormed de altid når de mål de sætter
Jeg hader deres tanketomhed uden indsigt
Det tabte mistet for altid
Frugtesløse håb forladt i frustration
Og til sidst den rare bøddel ta'r sin position
Jeg hader når en snak bli'r afbrudt
Af det døde klik af mistro
Kugler ret i men'skers nakker
Og salverne i luften vækker bar' min afsky
Jeg hader mig selv for mistet mandsmod
Og alle min tomme undskyldninger
For mit smil til dem jeg tjener
Endskønt jeg hader dem af hele hjertet
For mit smil til dem jeg tjener
Endskønt jeg hader dem af hele hjertet
Gå ud til højre, og du til venstre.
Ikke alle samtidig.
Daniel?
Genkender du mig ikke?
Det er jo Witek.
I sommeren 1968 rejste du til Danmark.
Witek!
Det her er min søster Vera.
- Er du tilbage? - Kun til mors begravelse.
Jeg ser, hvem det er.
Vi bliver her?
Det her er min lejlighed.
Hvis du fortsætter med det her, ringer jeg efter militsen.
Min tante truer med at tilkalde militsen.
Hun var kommunist før krigen.
Da vi flyttede hertil fra Poznan, delte de hendes lejlighed op.
Det blev lidt rodet, med trappen til køkkenet.
- Tror du, hun gør det? - Nej. Dertil er hun for klog.
Hun frygter bare, at jeg laver lort i den.
- Hvad ryger du? - "Sporty".
Det var det første, jeg købte, da jeg kom.
Vore forældre blev skilt, og mor boede alene.
Ingen vidste, hun var død-
- før naboerne bemærkede, at mælken stadig stod udenfor.
- Hvad laver din far? - Han anlægger motorveje i Danmark.
Vi mangler ikke noget.
Han har vænnet sig til det, men jeg længes hjem.
Jeg føler mig langt hjemmefra.
Hvad betyder det?
"Jeg er lykkelig i dette lille land".
- Flyttede du ikke med? - Jeg ville ikke.
Hun var forelsket.
I 1968 råbte nogen til hende: "Skrid hjem til Israel, skide jøde".
En fyr brækkede kæben, og så blev hun forelsket.
Han blev bortvist fra universitetet, og de giftede sig.
Han er flymekaniker.
Jeg forstod aldrig, hvorfor I flyttede.
- Hvor gammel var du? - 18.
- Og vi? - Vi var 12 år.
Jeg husker tydeligt, at du gik op ad bakken mod bilen.
- Din far kaldte på dig... - Vi var ikke i bil.
- Kommer du tilbage til Lodz? - Ja, snart.
Kom og besøg mig.
- Hvad laver du her? - Jeg vil døbes.
Jeg vil døbes.
- Er du sindssyg? Hvorfor? - For at vide, at jeg lever.
Mange mennesker finder en ro i troen.
- Som dig, antager jeg? - Ja.
- Man skal være troende. - Det mener jeg også, jeg er.
Jeg vil vise, at jeg ikke vil tolerere mere.
- Meld dig ind i partiet. - De vil ikke have mig.
- Beder du nogle gange? - Nej.
Prøv det engang.
Kære Gud...
Nu er det sket.
Jeg er blevet døbt.
Og jeg er her.
Formaliteterne er på plads.
Nu vil jeg bare bede dig om...
...at du bare findes.
Jeg er klar. Jeg vil bare vide, om du findes.
Det her er uigenkaldeligt-
- og jeg vil aldrig bede dig om noget som helst andet.
Bare, at du eksisterer.
Kære Gud...
998...
999...
...Ettusinde.
Så er der æg!
- Hvor mange vil du have? - To.
Maly...
Du skal vågne, Maly. Din tur til at holde vagt.
- Hvor mange spejlæg vil du have? - Tre. Nej, to.
Hej.
- Hvor mange er der? - 2.000 eksemplarer.
Hej.
Kender I ikke hinanden? Så præsentér jer.
- Staszek. - Han er min vejleders søn.
Jeg har lidt læsestof med.
- Og ædelse? - Ja, 20 æg.
- Hvad er det her? - Et politisk møde om frihed.
- Passet er klart. Har De visum? - Ja, og en billet.
Hvad er formålet med rejsen?
At møde unge katolikker i Taizé.
De får passet tilbage, men der er en ting mere.
De spreder illegal litteratur og organiserer møder.
Jeg udlåner bare min lejlighed.
Vi er ikke interesseret i oplysninger om Deres venner.
Dem har vi i forvejen.
Men i Frankrig vil De skaffe nye kontakter.
Vi vil vide, hvem De møder, og hvad de siger.
De har mit nummer. Ring til mig.
Det er udelukkende franskmændene, der interesserer os.
- Hvad får jeg, hvis jeg indvilliger? - Deres pas.
Sig dig for!
- Så du det? Hun blev næsten påkørt. - Nej, det så jeg ikke.
Sikke en underlig dag.
- Det var første gang... - Hvad?
- Jeg besøgte min mor. - Hvad skete der?
Ingenting. Jeg besøgte hendes grav. Jeg har også en grav.
- Det har alle vel? - Det har jeg aldrig haft.
Du forstår det nok ikke.
- Det er noget, du finder på. - Nej.
Du har haft bedsteforældre som alle andre.
- Ældre slægtninge... - Ikke så vidt jeg ved.
Min mor talte aldrig om det.
Jeg nåede aldrig at spørge hende, hvem de var, og hvorfra de kom.
Min farfars forældre var med i oprøret i 1863.
Farfar kæmpede med Pilsudski ved Wisla.
Far gjorde tjeneste hos general Kutrzeba i 1939-
-og kom til Poznan i 1956.
Han døde i sin seng for tre år siden.
- Du har haft dem meget tæt på. - Det har jeg aldrig tænkt over.
- Sagde han noget, før han døde? - Hvordan ved du det?
Han ville sige noget til mig, men ventede til det sidste.
Jeg ringede til ham, så ofte jeg kunne. Han var længe om at dø.
Når han svarede, lagde jeg røret på.
Jeg orkede ikke at snakke, men han vidste, det var mig.
Teen smager godt.
På fjerde år, da vi bistod ved en obduktion-
-var en pige nær besvimet.
Det var hendes lærer, vi obducerede, og hun hadede ham.
Hun fortalte mig senere-
- at hun havde fantaseret om, at hun skar i ham.
Hvorfor fortæller jeg alt det her?
Fordi jeg fortalte om filmen Manhattan.
Vi har talt sammen meget længe.
Vi har vist sagt alt, der er at sige.
Det tror jeg ikke.
Der er visse ting, man ikke fortæller.
Har du det sådan?
Ja-
- Noget, du ikke vil fortælle mig? - Ja.
- Handler det om frygt? - Ja.
Og derudover?
- Forskellige ting. Om far og Gud. - Om Gud?
Og at en af mine tæer er for kort.
Og noget, som jeg ikke ved, hvordan jeg skal få sagt.
- Vil du fortælle mig det? - Jeg ved ikke hvordan.
Det handler lidt om dig og måske også om mig.
Er du træt?
Nej-
Der er noget, jeg vil vise dig.
- Jeg fryser. - Det tager kun et øjeblik.
Her er den.
Var det den, du ville vise mig?
Der lå en seddel i den tidligere.
Om fortiden, om fremtiden, om hvordan alting skulle gå.
- Du skulle jo til Frankrig, ikke? - Jeg fik ikke noget pas.
Det ville have været min første udenlandsrejse.
- Min mand arbejder med fly. - Ja, det har du sagt.
- Ville du ikke i seng med mig? - Jo.
- Tror du på gud? - Ja.
- Sådan rigtigt? - Ja, sådan rigtigt.
- Er du døbt? - Det blev jeg for nylig.
Hvordan foregår det?
Præsten spørger, om man bekender sig til den katolsk tro.
- Hvad svarer man så? - At det gør man.
Witek?
Witek!
Har de været her?
Hvor blev du af?
- Hvor er de andre? - I detentionen.
- Hvor har du været? - Mistænker du mig?
Giv mig nøglen.
- Kom aldrig tilbage hertil. - Men hør nu her...
Forsvind!
- Forstår du ingenting? - Sandheden kommer frem engang.
- Og indtil da? - Så må du bede.
Bed til at du ikke hader dem, som anklager dig.
Glem ikke, at inden for modstandsbevægelsen-
- er ansvar et tveægget sværd.
Det er svært at undgå mistanker.
Tag med til Frankrig.
Vi har masser af tid.
- Så falder du til ro igen. - Jeg tager ikke med.
- Går bussen til Praga herfra? - Nej, på den anden side.
Hej.
- Er Vera her? - Nej.
- Ved du, hvornår hun kommer? - Nej.
Jeg er en af hendes brors venner.
Hun er taget til Lodz.
"Jeg ventede her i fire timer. Vera".
Kan du høre det der? Lyt.
Pigen, som boede her i tre dage. Var hun jøde?
Ja-
Mange gode kommunister var jøder.
- Hvad hører du? - Det Fri Europa.
Der er udbrudt strejker i flere polske byer...
Det var godt, du ikke rejste til udlandet.
Se dig for!
En øl, tak.
En studenterbillet til Warszawa.
Hvad laver du her?
Din tante sagde, du skulle rejse. Jeg ville sige farvel.
Var jeg kommet fem sekunder tidligere...
Jeg ledte efter dig til begravelsen.
Den første gang var også på gulvet.
Læg det på kontoret. Jeg har ikke tid nu.
De ville tale med mig?
Ja, men jeg ved ikke, hvordan jeg skal begynde.
- De bevilgede min studieorlov. - Ja, var det forkert af mig?
Jeg vil vende tilbage og indhente det forsømte.
- Du havde jo mistet gløden. - Den er vendt tilbage.
Det har jeg svært ved at tro, men siden du siger det...
- Der er noget, du skal vide. - Hvad?
Jeg er gravid i 3. måned.
- Vil du virkelig gifte dig med mig? - Ja.
- Klar over de pligter... - Klar over de pligter...
...som ægteskabet indebærer... - ...som ægteskabet indebærer...
- ...bevidner jeg hermed... - ...bevidner jeg hermed...
...mit giftermål... - ...mit giftermål...
- ...med Olga Matwijszyn. - ...med Olga Matwijszyn.
Må jeg veksle et par ord med dig?
Vi ønsker, at du skal blive hos os her på skolen.
Jeg havde tænkt mig at søge arbejde på et hospital.
Det ene udelukker ikke det andet. Det er kun nogle timer om dagen-
- og du kan fordybe dig i dit område.
De andre vil kalde mig en heldig kartoffel.
Her er recepten.
Kan De ikke anbringe hende et sted?
Jeg kommer her med medicinen.
Jeg kommer tilbage. Anbring hende ikke på plejehjem.
Hun har kun et par måneder tilbage at leve i.
Hvad laver de?
De har øvet sig i mindst 10 år.
- Hvorfor? - Ikke af nogen særlig grund.
De er vist de eneste i verden, som kan det der.
Hvem talte De med?
Sekretæren og en person, jeg ikke kender.
Hvis jeg giver forelæsninger, fremskynder jeg min doktorgrad.
Jeg forstår.
Jeg vil ikke, men hvordan skal jeg fortælle dem det?
- Tror De på Gud? - Nej.
Sig, at Deres tro indebærer, at De ikke kan være aktiv i partiet.
Ja. Hvordan skal de kunne vide det?
Jeg fortalte dem, at jeg ikke troede på partiet.
Det må jeg på det stærkeste fraråde.
- Hvorfor vil De forresten ikke? - Jeg har bare ikke lyst.
De har mælkeoverskæg.
- De har givet dig et tilbud. - Hvor ved du det fra?
På hospitalet siger de, at du afslog.
Skal jeg synge "Internationalen" for dig hver aften?
Hjerterytmen er stabiliseret.
Undskyld, doktor...
Hjerterytmen er stabil...
- Jeg lytter. - Må jeg veksle nogle ord med Dem?
Undskyld mig et øjeblik.
- Goddag. - Hvad drejer det sig om?
- Vi samler underskrifter ind. - Til hvad?
Det drejer sig om studerende, som bliver retsforfulgt.
- Og ham her? - Han spreder illegal litteratur.
- Det er vejlederens søn. - Han har ikke skrevet under.
Vi ved, at De ikke ville gå ind i partiet.
Ja, men jeg skriver heller ikke under.
Jeg vil ikke involveres.
- Enhver kan blive skræmt. - Jeg er ikke bange
Jeg blev læge -
- for at kunne stå til ansvar for mig selv.
Stodder.
Hallo? Hej, vejleder.
Ingen problemer.
Okay.
På togstationen? Godt. Jeg kommer.
- Tak, fordi De kom. - Helt i orden.
Det drejer sig om noget personligt.
Min søn er blevet anholdt.
Jeg må rejse til Warszawa.
Og så er der en anden ting...
om en måned er det meningen, at jeg skal rejse til Libyen.
- Handler det om illegal litteratur? - Ja.
- Jeg skrev ikke under på protesten. - Det var klogt gjort.
Nu har jeg mine tvivl.
Jeg vil ikke vælge side.
De er en hæderlig mand, det er det vigtigste.
Jeg vil bede Dem rejse i stedet for mig.
De er jo bekendt med mit arbejde, og forelæsningerne er skrevet.
- De behøver ikke bestemme Dem nu. - Jeg gør det.
Lad mig tale færdigt, før De siger ja.
Ingen vil hjælpe mig nu.
Jeg bliver uden tvivl fyret fra skolen.
De får sikkert et pas-
- men det kan blive Deres sidste rejse til udlandet.
Tænk over det.
Ring og giv mig besked.
Og hvis ikke...
...har denne samtale aldrig fundet sted.
Jeg gør det.
Billetten gælder den 10. juli-
- men den 9. er min kones fødselsdag, så jeg vil gerne have den udsat.
- Javel, lad mig lige se... - Jeg elsker min kone.
Der går et fly den 11. via Paris.
Det er et udenlandsk flyselskab, så jeg må undersøge det.
Flot lighter.
Det kan godt lade sig gøre, da billetten er betalt kontant.
Giv mig billetten, så laver jeg en ny booking.
- Hvornår skal jeg komme tilbage? - Om nogle dage.
Skal vi rydde op?
Gå i seng, så ordner jeg det.
Tager du med ud til lufthavnen?
Jeg har vagt, ved du.
Tag ikke af sted.
- Mener du det? - Nej.
Jeg har bestemt mig. Jeg rejser.
En nat betragtede jeg dig, mens du sov.
- Og? - Ingenting.
Skriv og fortæl mig om dine tanker.
- Hvad? - Vi skal have en lille pige!
En pige?
- Har du noget ild? - Værsgo.
Tak.
Passagerer til afgang 277 til Paris,
bedes gå til gate 3 og 4.
Vi ønsker Dem en behagelig rejse.
Textadmin: www.primetext.tv PrimeText International AB
Tekst tilpasset og udvidet af Muntra
Instruktion
Fotografering
Produktion
Lyd
Production design
Redigering
Sanger
Digital restaurering